Stasjonslogg, stjernedato 47182,1.
DS9 har blitt midlertidig evakuert grunnet plasmaforstyrrelser.
Inntil forstyrrelsene går over, er vi minimalt bemannet.
- Hvordan klarer vi oss? - Bra, så langt.
Cardassierne bygget dette stedet for at det skulle vare.
Jeg har Orinoco klar på rampe C.
Hørt noe fra O'Brien?
Han og Odo forseglet luftslusene
og fortsatte mot anløpsringen.
- Sisko til O'Brien. - O'Brien her.
- Hva er statusen din? - Nesten ferdig.
Vi har forseglet luftslusene på nivå 21 til 23.
Vi må sjekke skottene for krystallisering
etter plasmautladningene. Bør ikke ta lang tid.
- Hørte du det? - Hørte hva da?
Jeg kunne sverget på at jeg hørte noe.
Hva gjør du her? Du har ordre om å forbli i baren.
Jeg er ingen fange.
Jeg meldte meg til å bli for å forsvare stasjonen.
Du meldte deg frivillig fordi det ikke var plass på fergene
til 600 barrer med gullpresset latinum.
Det forklarer ikke hvorfor du er i anløpsringen.
Jeg tok avskjed med broren min.
Broren din? Fergen hans dro for tre timer siden.
Rart. Det har bare gått tre timer,
og jeg er allerede fortapt uten ham.
Ikke si at du har vært her hele tiden og lengtet etter Rom.
Jeg vet det.
Han hadde ikke funnet et glass vann om du kastet ham i en innsjø.
Men han er likevel broren min.
Du hadde forrådt ham på et øyeblikk hvis det hadde gagnet deg.
Det betyr ikke at jeg ikke er glad i ham.
- Har du noen brødre? - Faktisk så har jeg to.
Har du måttet ta avskjed med dem?
- Da jeg begynte i Stjerneflåten. - Fikk du tårer i øynene?
- Jeg gjorde vel det. - Prøv å forklare det for ham.
Stormens er 37% sterkere.
Hvor lenge vil den vare?
Spør du meg, spør jeg deg.
Plasmastormer er sjeldne.
Men dette er en god anledning til å studere en.
Utsikten fra Promenaden er utrolig.
Er Promenaden sikker?
Jeg har skalket lukene.
Du bør ta en titt på dette.
Jeg får inn et lite fartøy
som er på vei mot oss.
De anroper oss.
- Jeg får ikke noe bilde. - Dette er lasteskipet Ekina.
Vi er tatt av stormen.
Motorene våre er alvorlig skadet.
Vi trenger nødhjelp.
Dette er lasteskipet Ekina...
Jeg mistet det.
- Kan du låse deg på mannskapet? - Det er for mye forstyrrelser.
Iverksett traktorstrålen. Få dem inn i en anløpsring.
Jeg går til sykestuen.
- Sisko til O'Brien. - O'Brien her.
Det kommer stormofre inn i anløpsring fem.
Jeg må åpne nødforseglingen i luftslusen.
Hold avstand.
- Er noen skadet? - Ikke ennå.
- Hva er det du gjør? - Ingen spørsmål.
Vi reddet nettopp livene deres.
Føderasjonen kommer alltid til unnsetning.
Så forutsigbart.
Hvis du ikke har hørt det,
så er Føderasjonen og Klingonimperiet allierte.
Imperiet er styrt av skjelvende tosker og redde gamle damer
som ikke er verdige navnet Klingon.
Mareel! Kommunikatoren.
- Dette må være formskifteren. - Hva venter du på?
Du er en trill.
Du! Formskifter! Inn.
Og hvis jeg nekter?
Gjør som han sier, så blir ingen skadet.
Nå. Ellers dør denne.
La oss gå...allierte.
- Ble noen drept? - Det kommer an på deg.
- Hva er dette? - Yeto, hent ferengien.
- Flere spørsmål? - Ikke skad ham.
Mareel, esken.
Sett den i stasekammeret. Nå, ellers ødelegger jeg den.
- Er det en slags trussel? - De har Odo i den.
Jeg forstår.
I så fall...
Fremdeles ingen respons fra O'Brien eller Odo.
- Kjør en sikkerhetsskann. - Glem det!
Ta hendene vekk fra kontrollspakene.
Nå! Gå til midten av rommet.
Gjør som han sier.
Det går bra, Verad.
Sammen med de andre. Tempo!
Din tur, lille mann.
Koble fra sikkerhets- og hovedsystemene.
Det er min feil, kommandør. De overrasket oss.
De nøytraliserte sikkerhetssystemene på anløpsringen.
Hvordan klarte de det?
Jeg tror jeg vet hvordan. Vi traff på Quark i en luftsluse.
Når dette er over, skal Quark og jeg ta en prat.
Kjenner du ham?
Yeto. Hvilken glede å gjøre forretninger med klingonene.
Dere er så...punktlige.
Jeg ser at skipet deres ble reddet som planlagt.
Jeg har varene dine her,
men jeg ser ikke noe latinum.
Dere ferengier! Dere tror dere er så smarte, men dere er dumme.
Det er ingen grunn til å fornærme hverandre.
Hvis du ikke ønsker disse energistavene,
kan jeg finne andre kjøpere.
Sett i gang.
Skal jeg tro at du har kommet helt hit
bare for å fortelle meg at det ikke blir noen handel?
Dumme ferengi!
- Stå stille, alle sammen. - Hva skal dere her?
Det må du spørre arbeidsgiveren min om.
Jeg er...lei meg for alt dette.
Hvis alle hadde samarbeidet, vil alt være over snart.
- Hva vil være over snart? - Løslat meg straks!
- Slutt med sytingen! - Hva vil disse folkene?
- Jeg skulle spørre deg om det. - Det holder.
Fortell meg hva dere vil ha.
Dax.
Jeg vil ha Dax.
Hun går ingen steder med deg.
Jeg vil ikke ha jenta. Jeg vil bare ha det som er mitt,
det som skulle ha vært mitt for flere år siden.
Jeg vil ha Dax.
Han har kommet for å stjele symbionten min.
Du kan ikke fjerne Jadzias symbiont. Gjør du det, dør hun.
- Han vet det, doktor. - Jeg er...
Jeg er lei meg for alt dette.
Tro meg. Jeg skulle ønske jeg ikke måtte gjøre dette.
- Så ikke gjør det. - Jeg har ikke noe valg.
Jeg brukte hele livet mitt på å kvalifisere meg til sveisingen.
Jeg har studert hver dag, hver time.
Jeg ofret alt,
og så fremla jeg saken for symbiose-vurderingskomiteen og...
de reduserte hele mitt liv til ett ord:
upassende.
Det er ingenting å skamme seg over.
Foreldrene og søsteren min gjennomgikk ikke symbiose,
og de er lykkelige. Bare én trill av ti blir utvalgt.
Det er lett å si. De valgte deg.
- Jeg var en av de heldige. - Nå er det Verads tur til å være heldig.
Hvorfor Dax? Det er tusenvis av symbionter på Trill.
Jeg undersøkte. Dax-symbionten passer best for meg.
Vi har felles interesser: vitenskap, diplomati...
Det er en grunn til, ikke sant? Ormehullet.
Etter at du stjeler symbionten, rømmer du til Gamma-kvadranten.
Kan du forestille deg et bedre sted å starte et nytt liv?
Det kan ha vært mange grunner
til at komiteen ikke valgte deg til symbiose.
De må være veldig forsiktige.
En upassende sveising kan forårsake varig psykisk skade
for symbionten og verten.
De ivaretok dine interesser.
Dine interesser, ikke mine.
Alt de har gjort er å dømme meg til et liv av...
...middelmådighet. Jeg nekter å godta det.
Jeg akter ikke å tilbringe resten av livet mitt med å drømme om...
hva jeg kunne ha vært.
Hva jeg skulle ha vært.
Jeg fortjener mer...
og jeg skal få tak i det.
Yeto, T'Kar, tiden er inne.
- Jeg vil ikke blande meg i dette. - Jeg forstår.
Hold deg unna ham, doktor.
Slik. Ser du? Jeg har tatt det første skrittet.
Selv om jeg ikke får det jeg vil, er livet mitt over.
Enten hjelper du meg, ellers dør du og vennene dine.
Det er ditt valg.
Han vil hjelpe. Jeg vil ikke at flere skal bli skadet på grunn av meg.
Men du må love at ingen flere blir skadet.
Jeg lover, doktor.
Gjør som han sier, Julian. Vær så snill.
La meg behandle fasersåret først. Det tar ikke lang tid.
Det er førstehjelpsutstyr i konsollen.
Hent det!
Stå stille, sjef.
Slik. Det bør ikke bli noen varig skade.
Ta på dette hvert 20. minutt. Da vil såret heles.
Nok uthaling!
Gjør som han sier. Dette er ikke tidspunktet til å være helt.
Ta dem til sykestuen.
Dette er ikke over, Dax. Det skal jeg love deg.
Jeg vet det, Benjamin. Du vil gjøre alt du kan.
I tilfelle det ikke er nok,
skal du vite at det har vært gøy.
La oss sette i gang.
- Lykke til. - Det er ikke lenge igjen nå.
Så skal du se. Alt blir som jeg lovet.
Jeg vet det.
Hva er det?
Et deltabølge-apparat for å holde deg sovende.
Den øker endorfin-produksjonen, og hjelper helbredelsen.
- Jeg vil ikke ha den. - Jeg anbefaler den.
- Operasjonen blir lettere... - Jeg vil ikke ha ditt råd.
Jeg vil være våken. Bruk en nerveelektrisk-undertrykker,
og sett opp en skjerm slik at jeg kan se prosedyren.
Hvis du støter på problemer, kan jeg assistere deg.
La oss komme i gang.
Beklager, Jadzia.
Ikke bebreid deg selv, Julian.
Du gjorde alt du kunne.
- Dette vil hjelpe deg med å få sove. - Takk.
Tilgi meg.
Hvor lenge kan Dax overleve uten symbionten?
Straks symbionten er fjernet, dør verten vanligvis innen noen timer.
Men Jadzia er ung og frisk.
Bashir gjør det han kan.
Hun klarer seg gjennom natten.
- Det gir ikke oss mye tid. - Ikke snakk!
Jeg vil ikke drepe deg, men jeg akter å gjøre det.
Dette er latterlig.
Skjønner du ikke at de vil drepe oss?
- Gjør noe. - Har du noen forslag?
Hvorfor skal jeg ha forslag? Jeg er ikke det militære geniet.
Jeg er bare et offer for omstendighetene.
Hvordan kom fire bevæpnede terrorister seg gjennom sikkerhetsnettet?
Spar deg. Du gikk over streken denne gangen.
Du forrådte oss, og nå må kanskje Dax dø.
Uansett hva som skjer, er én ting klart: Du er ferdig her.
- Er alt i orden? - Jeg overlever.
Jeg vil ikke skade noen.
- Si det til Jadzia. - Det er annerledes.
- Tror du virkelig det? - Verad hadde ikke noe valg.
- Det er hans grunn. Hva er din? - Jeg skylder ham det.
Jeg vokste opp på Khefka 4, og hadde ikke kommet vekk uten Verad.
Hva gjorde han på Khefka 4?
Han jobbet ved Føderasjonskonsulatet.
Han besøkte boligene hvor jeg jobbet.
Jeg hjalp ham med å slappe av.
Da han vendte tilbake til Trill, ble jeg med ham.
- Vi har vært sammen siden. - Og det er alt?
Han hjalp deg ut av en knipe, og nå vil du drepe for ham?
Jeg skylder ham livet. Jeg vil gjøre alt jeg kan for ham.
- Selv om det betyr at du mister ham? - Mister ham?
Etter operasjonen, blir ikke Verad bare Verad lenger.
Han blir en blanding av Verad, Dax og alle de tidligere vertene.
Minnene deres, kunnskapen deres, personlighetene deres.
Verad fortalte meg at du ville si slike ting.
Jeg vet han vil forandre seg. Han blir smartere og mer selvsikker,
men han blir den samme.
Hvis han fortalte deg det, lyver han.
Straks en trill blir sveiset, er det som en gjenfødelse.
Han blir en annen person.
Jeg skal ikke forråde Verad.
Det spiller ingen rolle hva du sier.
Jeg elsker ham, og jeg skal støtte ham uansett.
Jeg tvilte aldri på det.
Nei, ikke bare Verad.
Jeg er Verad Dax.
Ta denne.
Kom igjen. Beveg den frem og tilbake over såret.
Hvorfor gidde? Hun er død om noen få timer.
- Hjelp meg. - Hvorfor?
Hun la seg selv på slaktebenken.
Hun burde ha kjempet tilbake.
Hun gjorde det for å redde oss.
Da er hun en dåre, og fortjener sin skjebne.
Jeg gir blaffen i klingonsk filosofi.
Jeg trenger din hjelp. Ta dette instrumentet!
Så det lille mennesket har en gnist, likevel.
Kom igjen. Kom igjen.
Gudskjelov. Jeg trodde jeg hadde mistet deg.
Symbionten.
- Den er borte. - Alt gikk perfekt.
Operasjonen var fullstendig vellykket.
Jeg føler meg så alene.
Jeg har stabilisert deg.
Kunne vi bare fått symbionten tilbake i tide.
- Jeg er redd, Julian. - Du kommer ikke til å dø.
Hører du meg? Jeg lar deg ikke dø.
Jeg har aldri følt meg så tom.
Bare hvil deg.
Det stemmer, Benjamin. Det er meg.
Curzon, Tobin, Jadzia...
Alle de andre. De er alle del av deg nå.
Så mange ideer. Så mange minner.
Åtte livsløp med minner. Det må være ufattelig.
- Det er bedre enn jeg trodde. - Stasjonen må se annerledes ut nå.
Jeg kjenner dette stedet.
- Og jeg kjenner deg, Benjamin. - Selvsagt gjør du det.
- Husker du da vi møttes? - Pelios stasjon.
Turen til klippene på Bole?
Månedene vi tjente ombord på Livingston.
Og forsker Kustanovich. Åtte porsjoner med andorisk mat?
Jeg har aldri sett noen spise så mye. Husker du bryllupet mitt?
Jeg husker utdrikningslaget ditt. Noe av det, i hvert fall.
Og den gangen vi oppdaget ormehullet. Milde måne.
- Et av Jadzias stolteste øyeblikk. - Og nå blør hun i hjel.
- Jeg vil helst ikke snakke om det. - Du må snakke om det.
Vi kan ikke la henne dø.
Hun vil leve videre i meg.
Jadzias minner vil leve videre,
men Jadzia selv vil dø. Du vil ha drept henne.
Tror du ikke at jeg vet det? Jeg vil aldri klare å glemme det.
Men jeg skal gjøre alt jeg kan for å gjøre det godt igjen.
Jeg drar ikke til Gamma-kvadranten for å gjemme meg.
Hele verdener kan tjene på min kunnskap og mine erfaringer.
- Jeg kan hjelpe dem, og det skal jeg. - Jeg har en bedre idé.
Hjelp Jadzia. Bli med meg på sykestuen.
Sett symbionten tilbake der den hører hjemme.
Jeg kan ikke gjøre det, selv om jeg ville.
Det er for sent. Integreringen er i gang.
Vi kan fremdeles stoppe den. Jadzias liv kan reddes.
- Han prøver bare å forvirre deg. - Det er OK, Mareel.
Symbionten er svak etter operasjonen.
Forsøker vi en sveising så snart, er det ikke sikkert den overlever.
- Er du villig til å risikere det? - Det er jeg.
Spørsmålet er: Er du?
- Hvorfor kaste bort tid på ham? - Han er vennen min!
Kikk etter de andre.
- Vi er fortsatt venner, ikke sant? - Jeg håper det.
Bli med meg til sykestuen og bevis det.
Jeg kan ikke gjøre det.
Da er ikke du den Dax som jeg kjenner.
Vårt vennskap er over.
- Drikk dette. - Hva er det?
Senarisk egg-buljong. Den vil holde deg sterk.
- Det spiller ingen rolle for meg. - Vent.
Takk.
Han ser annerledes ut også, ikke sant?
Måten han står på, måten han beveger seg på, snakker.
- Han er bedre enn han var. - Jeg er glad du synes det.
Det gjør jeg.
Virkelig? Etter hvordan han avfeide deg?
- Verad gjorde aldri det. - Han er under et veldig press.
Verad var stresset da han kom.
- Han vendte seg aldri mot deg. - Hva er poenget ditt?
Du prøver å vende meg mot Verad.
Verad eksisterer ikke lenger. Du vet det.
Greit, Verad Dax. Men det virker ikke.
- Ingenting er endret mellom oss. - Tror du virkelig på det?
Greit.
Overbevis meg.
Gå inn dit og snakk med ham.
- Snakk med ham om hva da? - Hva du vil.
Jeg er sikker på at dere to har mye å si til hverandre.
- Jeg vil ikke forstyrre ham. - Hvorfor ikke?
Jeg vil ikke.
Se på ham som sitter der alene. Han trenger deg.
Hvorfor er du så motvillig? Dette er det perfekte tidspunktet...
Det holder!
- Er noe galt? - Nei, alt er bra.
Godt.
Vær forsiktig. Jeg vil ikke at det skal skje noe med deg.
Jeg har ham!
Hold deg unna.
Kanskje vi bør snakke om dette?
Øret mitt.
Patetisk.
Mareel, ta ham til sykestuen.
Hva er det nå?
- Vær så snill. Det gjør vondt. - Greit. Vent.
Skaden ser ut til å være overfladisk.
Men ferengi-ører er utrolig følsomme.
Jeg får ta noen flere prøver.
Stormens intensitet gikk ned med ytterligere 20%.
Dette har vært vanskelig for oss begge, men det er nesten over.
Godt. Jeg er lei av å vente her.
- Hvordan føler du deg? - Bedre enn noensinne.
Jeg kunne ikke ha gjort dette uten deg.
Jeg ville ha levd livet som en middelmådig mann,
som drømte om hvordan ting kunne blitt. Du vet hva du må gjøre.
Konsentrer deg om ormehullet. Ingen skal få stoppe deg.
Jeg vil ikke at du skal bli her lenger enn du må.
Gi meg en time, sett deretter kurs mot ormehullet.
Jo fortere du drar, jo fortere er vi sammen igjen.
Det kommer til å gå bra, ikke sant?
Vent på meg på møtestedet.
Slutt og klag, ellers ender jeg lidelsene dine.
Han har en bloduttredelse på hjernelappen,
og en mulig forskjøvet hammer.
Begge kan være dødelige.
Hvis du vil at han skal slutte, hjelp meg.
Jeg er ikke sykepleieren din!
Ikke ta den igjen. Hold denne mot øret hans.
Ikke for hardt.
Bare et øyeblikk til.
Slapp av.
Slik.
Takk, doktor. Jeg føler meg bedre allerede.
- Hvordan går det med henne? - Hun er stabil,
men jeg vet ikke hvor mye tid hun har.
Vi må få symbionten tilbake.
- Hva gjør du? - Odo er inni denne.
Og vi må få ham ut.
Er du sikker?
Hvis vi bare kunne adgangskoden.
Tillat meg.
Standard delgorisk låsemekanisme. Avansert...
...men sårbar, hvis man kjenner svakhetene.
Det er en gave.
Stormen har avtatt ytterligere 15%.
Da bør vi komme oss trygt gjennom ormehullet.
Verad til Yeto.
- Verad til Yeto. - Yeto, rapporter.
Doktoren må ha overmannet ham.
Han må ha sluppet løs formskifteren. Før meg til skipet.
- Du bør ta et gissel. - Jeg blir med deg.
Hadde satt pris på selskapet, men du beskytter ikke mine interesser.
Kira, jeg hater å forårsake besvær for deg.
Hvis Odo er fri, kommer du ikke av stasjonen.
- Mareel. - Lykke til.
Benjamin, jeg antar dette er farvel.
Ikke mange vennskap som går over to livsløp.
Skulle ønske det ble et tredje.
Vi ses igjen, Verad.
Hvor er dette møtestedet?
Du tror vel ikke at jeg skal fortelle det til deg?
Nei, men jeg håper du vil trives der. Du kommer til å vente lenge.
- Hva vet du om det? - Du sa det selv.
Jeg så ansiktet ditt da han ba deg vente.
Planen var at han skulle dra dit først.
Han skulle vente på meg.
Kanskje det bare var en feil,
en forsnakkelse.
Han løy til meg.
Han har aldri løyet til meg før.
Han kommer ikke.
- Han trenger meg ikke lenger. - Nei, du tar feil.
Han trenger deg mer enn noen gang.
Du gir aldri opp, gjør du vel?
- Jeg akter ikke å forråde ham. - Jeg ber deg ikke om det.
Jeg ber deg om hjelp til å redde ham.
- Alt du bryr deg om er Jadzia. - Du bryr deg om Verad.
Vi kan redde dem begge.
Skjønner du ikke? Dax og Verad skulle aldri ha blitt sveiset.
Vi må fjerne symbionten mens vi ennå har tid.
Hvis du skader ham...
...dreper jeg deg.
Det tviler jeg ikke på.
- Skipet. Det er borte. - Jeg åpnet landingsboltene.
Det var en for tidlig avskjed.
- Du kommer ikke til å skyte meg. - Hvorfor så sikker?
Det er Dax du snakker til.
Vi vet begge at hvis du skyter meg,
risikerer du å drepe symbionten.
Lar jeg deg gå, dør Jadzia.
Men Dax vil leve.
Hva er én jentes liv sammenlignet med kunnskapen fra åtte liv?
Du kommer ikke til å skyte meg. Det vet vi begge.
Farvel, Benjamin.
Ikke kall meg Benjamin.
Jeg føler meg rar. Så tom.
Det er over nå. Symbionten er tilbake der den hører hjemme.
Så nærme.
Jeg hadde den.
Jeg hadde den og...
nå er jeg alene.
Du er ikke alene, Verad. Jeg er her.
Jeg vil alltid være her.
Jeg husker ikke noe av det.
Kunnskapen...
selvtilliten.
Alt er borte.
Kommandør?
- Er du...? - Jeg har det bra.
Jeg husker alt, Benjamin.
Alt han tenkte, alt han gjorde.
Og det er så trist.
Jeg antar at han alltid vil være med meg.
Tekstet av Charlotte Lundgren